Metalopolis již 20 let pravidelně přináší informace a články převážně související s metalovou hudbou. Často však zavítáme i do jiných než metalových anebo vůbec hudebních oblastí a nezřídka tak nabízíme i obsah mimo hlavní záběr našeho webového magazínu.
Začnime poeticky. „Repentless“ je ako divoký španielsky býk. Veľký, čierny, s tmavými, iskrivými očami podliatymi krvou. Krv mu zmáčala aj širokú hruď a šiju. Ľudská krv. Naivní bežci v Pamplone podcenili jeho rýchlosť, dynamiku a chuť zabíjať. Teraz sa býk rochní v skaze, pomalým tempom ju dokonáva, valcuje mäso pred sebou, drví kosti. V horúcom vzduchu sa vznáša bolesť, agónia, úzkymi uličkami sa nesú posledné zúfalé výkriky nešťastníkov.
A teraz vážne. Takú smršť, akú SLAYER predviedli v úvodných dvoch skladbách na novom albume, si nepamätáme snáď od čias „War Ensemble“ - a to je veru, bratku, pekných 25 rokov. Titulný song novinky je SLAYER v šesťstošesťdesiatšesťpercentnej podobe. Pocta zosnulému kamarátovi a jeho divokému životnému štýlu, ktorý výraznou mierou definoval a definuje aj samotnú kapelu.
Presne toto bol samozrejme najväčší otáznik, ktorý visel nad najnovším snažením kultových kalifornských zabijakov: ako dokážu nahradiť Jeffa a či je to vôbec možné. Odpovede sa pochopiteľne rôznia. Za mňa môžem povedať celkom jednoznačne, že to možné je a že Kerry „Posterboy“ King zodvihol zástavu SLAYER z prachu a v týchto dňoch veje v zaslúžených výšinách.
Nalejme si čistého vína. Vrchol tvorby tejto kapely sa konal v rozpätí troch albumov - „Reign In Blood“, „South Of Heaven“ a „Seasons In The Abyss“. Najmä pri posledne menovanom monolite z roku 1990 bozkávali múzy pánov muzikantov najintenzívnejšie a najvášnivejšie. Titulný song je z inej dimenzie, thrash metal sa v ňom zráža s vážnou hudbou. Nič podobné od tých čias kapela nezložila, či už sa o to snažil Jeff alebo Kerry, v nasledujúcich viac než dvoch desaťročiach už vydávali „iba“ solídne, viac či menej podarené zámienky k tomu, aby na turné mohli hrávať skladby z konca osemdesiatych a začiatku deväťdesiatych rokov, na ktoré sme sa v publiku všetci najviac tešili. Bez ohľadu na to, ako mám rád „Divine Intervention“, „God Hates Us All“ či dokonca aj „Diabolus In Musica“, toto je proste objektívny fakt.
Kapela sa teda v roku 2015 nachádzala v hneď viacnásobne náročnej pozícii. Aj preto je takým príjemným prekvapením, že „Repentless“ je vskutku hlboký, podarený zárez do mäsa každého vnímavého fanúšika SLAYER. Za ostatných 25 rokov sa takto podaril snáď iba natlakovaný výbuch z roku 2001, ktorý hlásal, že Boh nás všetkých nenávidí a vyšiel šokujúco 11. septembra. Nie náhodou aj v tomto roku kapela využila fakt, že piatok, tradičný deň príchodu nových hudobných diel, vyšiel na jedenásty septembrový deň, každoročnú spomienku na najtemnejšiu udalosť v moderných dejinách západnej civilizácie.
Faktory úspechu nového albumu sú hneď tri. Tým prvým sú veľmi kvalitne riffujúci Kerry a Gary. Veľmi podarené aranžmány. Najmä v strednom tempe sa nesúca nahrávka doslova dýcha zaťažkanou atmosférou a tučnými riffmi, ktoré dokonale vypĺňajú priestor.
Čím sa zaraz dostávame k faktoru úspechu číslo dva, a tým je producent Terry Date. Ikona metalovej hudby dokázala vytiahnuť zo SLAYER naozaj maximum – niečo podobné sa podarilo v nedávnej minulosti v spolupráci dvojice Nick Raskulinecz a RUSH. Absolútne detailné pochopenie podstaty kapely a zvýraznenie všetkého, čo na nej majú fanúšikovia radi. Konečný zvuk je proste dokonalý, napríklad Tomov hlas snáď nikdy neznel lepšie a výraznejšie. O bicích ani nehovorím. A sme pri faktore úspechu číslo tri.
Paul Bostaph. Bicman profík, Mr. Groove Machine s presnými rukami, tvrdým úderom a rýchlymi nohami. Pri všetkej láske a úcte k Lombardovi, Bostaph ženie SLAYER vpred ako nikto iný. Nie náhodou Kerry s úsmevom skonštatoval, že „Repentless“ je najlepší album, aký kedy Paul Bostaph nahral.
Ak máte v zásobe skladby ako „Take Control“, „Chasing Death“, „Vices“, „Atrocity Vendor“ či „You Against You“, aj v roku 2015 jednoducho zostávate relevantní a zaujímaví. A to nielen pre najtvrdšie jadro fanúšikov, ale aj ďalšie tisíce všímavých headbangerov, ktorí dokážu oceniť precíznu prácu thrashovej legendy.
Vidíme sa na jednej zo zastávok blížiaceho sa európskeho turné – SLAYER a ANTHRAX s nórskymi sympaťákmi KVELERTAK. V štúdiovej podobe kapela nadchla ako už dávno nie, naživo nezávaha nikdy. Nikdy nepodceňujte veľkých čiernych býkov!
Ak máte v zásobe skladby ako „Take Control“, „Chasing Death“, „Vices“, „Atrocity Vendor“ či „You Against You“, aj v roku 2015 jednoducho zostávate relevantní a zaujímaví.
1. Delusions Of Saviour
2. Repentless
3. Take Control
4. Vices
5. Cast The First Stone
6. When The Stillness Comes
7. Chasing Death
8. Implode
9. Piano Wire
10. Atrocity Vendor
11. You Against You
12. Pride In Prejudice
Áno, všetko je tak, ako má byť. Nabúchané riffy, ukričaný Araya a hlavne výborný svojský zvuk, to všetko na "Repentless" je. Až na to, že taký "Christ Illusion" (2006) dokazuje, že aj v poslednom období vedeli SLAYER napísať na svoje pomery originálne a kvalitné pesničky.
Teraz to väčšinou je už len skladateľská rutina. Inými slovami, na "Repentless" chýbajú Hannemanove riffy, ktoré sa hrajú aj na tenších strunách - jeho jediný autorský vklad v "Piano Wire" je preto jednou z mála skutočne výrazných piesní na albume.
1. října 2015
Marigold
6 / 10
Po opravdu masitém krevním nátěru a jedné (se započtením Lombarda vlastně dvojí) velké ztrátě se SLAYER vrací jako kapela, která ví, co se od ní čeká, ví, jak toho dosáhnout a činí tak s naprosto předvídatelnou a nezáživnou rutinou. Projevem se titáni thrashe vrací blíž svému punk / HC období, ale do výbušnosti, heretičnosti a nekompromisnosti "God Hates Us All" má "Repentless" opravdu strašně daleko. Není to určitě album bez dobrých momentů, ale jinak je to pro mne výprodej pod cenou. Kýžená strhující energie a svatokrádežná atmosféra vyznívá krotce a krkolomně, podobně jako ten Kerryho pitomoučký novotvar, který dal desce jméno. SLAYER má i v nedávné minulosti dost kvalitních desek na to, abych touhle prošlou konzervou vzal za vděk.
27. září 2015
Louis
8 / 10
Nejpozději v okamžiku, kdy ve skladbě „When The Stillness Comes“ svým nezaměnitelným a totálně magnetizujícím způsobem Toma Araya zařve „Eyes – The Last Thing You'll See Are My Eyes“, je vše jasné. SLAYER jsou zpět a nehledě na přetěžkou ztrátu, kterou utrpěli 2. května 2013 (a která se mohla zdát fatální), jsou zpět v plné síle vlastní jenom jim. Thrashový seriál s tou nejvymakanější produkcí na světě proto pokračuje jedenáctou sezónou, která neskrývá ambice potěšit úplně všechny, kteří si říkají fanoušek SLAYER, a jako správná jedenáctá sezóna také přináší to, co se od ní očekává především – osvědčené postavy, jednoho nového (a v daných podmínkách také tak trochu záhadného) příchozího a samozřejmě zcela novou, napínavou zápletku. Sledovat dění na „Repentless“ je proto nesmírně osvěžující a musím říct, že tenhle thrashový biják toho nabízí spousty na mnoho večerů dopředu. Na těžké životní křižovatce se zkrátka pozná, co v kom dřímá, a ve SLAYER toho, zdá se, dřímá ještě nebezpečně mnoho.
25. září 2015
Z HODNOCENÍ ČTENÁŘŮ
Natias
7,5 / 10
čekal jsem od sestavy S Bostaphem přece jen o něco více. V porovnání s námrdy typu Diabolus... a God Hates... bohužel Repentless nevychází úplně nejlíp.
Návrat k plnšiemu zvuku skreslených gitár na vlnách pohodovej melanchólie s charizmatickým vokálom funguje opäť dokonale. Nahrávka nabitá celým spektrom emócií s fantastickým zvukom exceluje vo všetkých rozmeroch post doom/rock žánru.
Metalcore vo veľmi šťavnatej podobe! Keith Buckley, frontman pradávnych a už žiaľ nefunkčných EVERY TIME I DIE a jeho nové pôsobisko v prekvapujúco výraznej forme. Toto sa podarilo v každom jednom ohľade.
Doposud jsem se s tvorbou libereckých spíše míjel a vlastně ani nevím proč. Ty ozvěny starších LVMEN, festival emocí a hůře definovatelná těžká atmosféra dělají z nahrávky pro mě velmi chutné sousto. Jdu se zavrtat pod její povrch => další poslechy nutné!
Stoner / doom / heavy metal tradičního ražení a s "čarodějnicí" za mikrofonem není už žádné unikum. Vlastně ním není ani nová deska amerických CASTLE. Přesto však nahrávka nabídne příjemnou společnost těžký kytarových riffů a (před)pekelných melodií.
Švédská rodinná kapela se příliš nenechává svazovat žánrovými mantinely. Minule to bylo laděno hodně do folku. „Lullaby“ oživuje taneční rytmy postavené na power metalovém podkladu. Opět velmi dobré, jen je škoda, že je to pouze singl.
Jude Law jako sebedestruktivní lovec amerických nácků v temném a tvrdě tenzním thrilleru podle skutečných událostí. Australan Kurzel se s tím nesere a ve filmu, který nejvíc připomíná Sicario či Wind River, zobrazuje zrůdnost i svůdnost US fanatismu.
Zasloužený trest pro ty, kteří Todda Phillipse pasovali na Spasitele komiksu. Nesoudržná slátanina selhává ve všech žánrech, o než se pokusí, svou naivitu každopádně skrývá agresivní temnou introspekcí, která je ještě legračnější než ten psychomuzikál.